Cantata BWV 198
LASS, FÜRSTIN, LASS NOCH EINEN STRAHL (TRAUER-ODE)
Oda Fúnebre
(En memòria de Cristina Everarda, reina de Polònia i princesa electriu de Saxònia) 
Estrenada: Leipzig, 17 d'octubre del 1727 
Text: Johann Christoph Gottschedd
Prima Parte
1. COR
Fes, Princesa, fes que un altre raig de llum
es projecti des de la volta estelada de Salem
i mira amb quin doll de llàgrimes
envoltam el teu monument.
***
2. RECITATIU (Soprano)
La teva Saxònia, la teva consternada Meissen
estan aclaparades davant el teu sepulcre reial;
l'ull plora, la boca exclama:
El meu dolor es pot dir indescriptible!
Aquí ploren August i el príncep hereu i el país,
el noble gemega i el ciutadà du dol;
quina pena que ha sentit el poble per tu
així que ha sabut del teu decés!
***
3. ÀRIA (Soprano)
Calleu, calleu, dolços instruments!
No hi ha cap so que, de la fretura de les províncies,
amb la seva estimada mare morta
–oh mot dolorós!–,
pugui donar-ne compte correctament 
***
4. RECITATIU (Contralt)
Que el toc tremolós de les campanes
el terror de les nostres ànimes afligides
amb el seu vibrant bronze desperti
i ens penetri fins a la sang i el moll dels ossos.
Oh, que pugui aquesta inquietant dringadissa,
que ressona cada dia dins la nostra orella,
a tot Europa
fornir un testimoni de la nostra aflicció!
***
5. ÀRIA (Contralt)
Amb quina placidesa és morta l'Heroïna!
Amb quin coratge el seu esperit ha lluitat:
ha dominat el braç de la Mort
abans que ella li conquerís el pit.
***
6. RECITATIU (Tenor)
La seva vida mostra l'art de morir
amb una actuació ferma;
no podia ser de cap manera
que ella empal·lidís davant la Mort.
Ah, benaurat aquell qui té un esperit tan gran
que s'eleva per damunt la Natura,
que no tremola davant el sepulcre i els taüts
quan el seu Creador el crida per partir.
***
7. COR
En tu, model de gran dona,
en tu, excelsa reina,
en tu, custòdia de la fe,
es pot veure la imatge d'aquesta magnanimitat.
***
Seconda Parte
8. ÀRIA (Tenor)
La casa de safir de l'eternitat,
t'aparta, Princesa, la mirada serena
de la nostra baixesa
i esborra la immunda imatge de la terra.
Una potent claror de cent sols,
que fa el nostre dia mitjanit
i el nostre sol fosc,
ha revestit la teva pell transfigurada.
***
9. RECITATIU i ARIOSO (Baix)
És d'espantar, això? Prou que n'ets digna,
oh tu, model de totes les reines!
Tu hagueres de guanyar-te tots els ornaments
amb què resplendeix el teu cap.
Ara portes davant el tron de l'Anyell,
en lloc de la vanitat de la porpra,
un vestit d'innocència clar com la perla
i menystens de la corona que has deixat.
Al llarg de la riba del Vístula,
del curs el Dnièster i el Varta,
fins on desemboquen l'Elba i el Mulde,
t'axalça la ciutat i el camp.
La teva Torgau vesteix de dol:
la teva Pretzsch és sense força, atònita i esllanguida,
perquè, havent-te perduda,
perd el delit dels seus ulls.
***
10. COR
Així doncs, oh Reina, tu no mors;
hom sap allò que en tu posseïa;
la posteritat no t'oblidarà
mentre no passi per ull l'edifici d'aquest món.
Vosaltres poetes, escriviu; volem llegir:
Ella va ser el patrimoni de la virtut,
la joia i la glòria dels súbdits,
l'honor de les reines.
Traducció de Gabriel de la S. T. Sampol.
CataBach.com
La pàgina en català de JS Bach